КОНЦЕПТУАЛІЗАЦІЯ МУЛЬТИПРОЄКТНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В БУДІВЕЛЬНОМУ СЕКТОРІ - Чуприна , Юрій; Ползіков , Мирослав; Оксенчук , Роман; Алексєєнко , Владислав (Просторовий розвиток, 2025)
Досліджено концептуальні засади мультипроєктної діяльності в будівельному секторі як системи управління комплексами взаємопов’язаних проєктів, що реалізуються в умовах обмежених ресурсів, часових обмежень та високої ризиковості. Обґрунтовано, що специфіка будівництва як галузі передбачає не лише паралельне функціонування численних проєктів на різних стадіях життєвого циклу, а й необхідність узгодження стратегічних, тактичних та операційних рішень в єдиній мультипроєктній системі. Проведено аналіз основних підходів до класифікації мультипроєктного середовища, визначено типологію взаємозв’язків між проєктами, а також наведено чинники, що впливають на керованість та ефективність мультипроєктного управління в будівельних компаніях. Запропоновано авторську модель концептуалізації мультипроєктної діяльності, яка включає стратегічний модуль, модуль синхронізації ресурсів та ризиків, а також комунікаційний контур, що забезпечує оперативну взаємодію між проєктними офісами. Встановлено, що формування мультипроєктної платформи дозволяє підвищити гнучкість реагування на зовнішні зміни, оптимізувати навантаження на виконавців, скоротити тривалість проєктного циклу та покращити якість реалізації інвестиційних програм. Також розглянуто роль цифрових інструментів (BIM, ERP, PMIS) у підтримці мультипроєктного середовища. Наголошено на важливості аналітичної підтримки управлінських рішень, візуалізації ресурсного завантаження, виявлення конфліктів між проєктами та забезпечення прозорої звітності в режимі реального часу. Отримані результати мають практичне значення для девелоперських структур, генпідрядних організацій і керівників проєктних офісів, які прагнуть сформувати ефективну модель управління портфелем будівельних проєктів з урахуванням інтеграційних та системних підходів. У перспективі впровадження запропонованої моделі може стати основою для трансформації управлінської культури, підвищення прозорості рішень і стійкості компаній до зовнішніх шоків, а також забезпечення синергії між стратегічними пріоритетами компанії та реальним проєктним середовищем.